A Vajdaságban jártunk

A Magyar Könyvtárosok Egyesülete Műszaki Szekciójának szervezésében kis csoport utazott busszal tanulmányi kirándulásra a Vajdaságba a bácskai, bánáti, szerémségi városok, természeti és kulturális értékeinek megtekintésére. Az OSZK munkatársai kitűnően megszervezték az utat. A korábbi szakmai kapcsolatok alapján Szabadkától Újvidékig meglátogatott városok, helységek mindegyikében ismerősök fogadtak, őszinte igaz bemutatást hallottunk mindenütt. Talán ez a legjobb formája a túrának: a helyiek magyarázatai messze érdekesebbek a szokványos ismertető-szövegeknél. 

A csoport az Újvidéki Matica könyvtár előtt

A személyi kapcsolatok alapján sok érdekes helyi alkalomra is bejutottunk, meglátogattunk több nevezetes és kiemelkedő értékű könyvtárat, múzeális gyüjteményt, részt vettünk kiállítás-megnyítón, elbeszélgethettünk helyi művészekkel, ujságíróval, helytörténésszel, megismertük Matuska Márton írót, a Magyar Szó lapszerkesztőjét, akinek most készült el – eddig soha meg nem jelenhető – könyve a hatvan évvel ezelőtti délvidéki magyar népirtásról. Mind-mind felejthetetlen találkozás. Jómagam most voltam először a Vajdaságban, megvallom, elég elnagyolt képem volt csak erről a szép és valaha oly gazdag magyar vidékről. A személyes beszélgetések és az események közvetlen részvevőitől hallott beszámolók élő valóságában mutatták meg az itt élő magyarok tragédiáját, küzdelmét és helytállását. Ők már nem „határon kívüli magyarság” a számomra, hanem sokat szenvedett, nehéz körülmények közt küzdő testvéreink, akikre mi is büszkék lehetünk.
Egy kis történeti áttekintés
Déli szomszédunkkal való kapcsolatunk története máig sem feltárt, a trianoni béke-diktátummal 1920-ban a Délvidék az 1918-ban kikiáltott Szerb-Horvát-Szlovén Köztársaság részévé vált. Az 1991-es népszámlálási adatok a Délvidék lakosságának 16,85 %-át tették ki a magyarok.2002-re ez a szám 14,28 %-ra apadt. A nemzeti kisebbségek – és benne a magyarság – helyzete továbbra is megoldatlan Szerbiában. Hogyan jutott ide itt a magyarság? Erről a legutóbbi időkig beszélni sem lehetett –sem ott, sem minálunk. 
Az 1944-45-ben magyarellenes pogromról is csak a 90-es évektől kezdenek kiszivárogni hírek, Megrázkódtatást jelentett, amikor 1990 áprilisában a Délvidék egyetlen magyar nyelvű napilapja, a Magyar Szó rövid hírben számolt be az utolsó oldalon a VMKDK tanácsának leveléről, amelyet a Vajdasági és Szerb Tudományos Akadémia elnökéhez intézett: „… elérkezett az idő, amikor tudományos módszerekkel kell kivizsgálni a vajdasági történéseket a megszállás alatt, és a felszabadulás után. Beszélni kell azokról a magyarokról is, akik közvetlenül a háború után estek áldozatul bírósági végzés nélkül.” Ezzel az 1944 óta leplezett tömegmészárlásról először jelent meg írás a délvidéki magyar napilapban. Mindaddig mindenki úgy tett a nyilvánosság előtt, mintha ez nem történt volna meg. Most játsszák a magyar mozikban Andrzej Wajda Katyn című filmjét, amely a lengyeleknek hasonló elhallgatott mély történelmi sebéről szól. Vajon mikor  lesz hasonló méltó szembenézés a magyar tragédiával?
Mi is történt 1944-ben? Az alábbiakat Dr Szalma József: Népirtás folyt című írásából emelem ide (Megjelent a korábban már említett Matuska Márton  szerkesztésében a Rémuralom a Délvidéken című könyvben, Újvidéken, 2004-ben.)

Matuska Márton Rémuralom a Délvidéken című könyvét ismerteti

„A magyarlakta területek már a királyi Jugoszlávia szemében is idegen szövetként voltak kezelve. Tudjuk azt, hogy területeikre szerb „dobrovoljacokat” (önkénteseket) költöztettek a volt Jugoszlávia területéről már 1922-ben, …Voltak már ekkor is (szerb) tudósok, akik úgy gondolták,, hogy a „magyar kérdés” egyszerűen megoldható: a magyarok kitelepítésével és a szerbek betelepítésével. Ezt szolgálta az állampolgársági törvény…. Az utódállamokba terelt magyarság legnagyobb része azonban nem akart lemondani magyar állampolgárságáról...
Politikai és törvényhozási szinten komoly intézkedések történtek a Délvidék „magyartalanítása érdekében, és ezt nem is palástolták. A magyar iskolákat sokhelyütt megszüntették. Agrárreform és kolonizáció címén szerbnek több százezren lettek betelepítve, kaptak földet főleg a magyarlakta településeken, de még ezt megelőzően volt egy  szörnyű esemény: a Jugoszláviát „építő” (szabadcsapatoknak nevezhető) egységek tettei felett szemet hunyt a politikai vezetés. Megengedte az „idegen elemek”(értsd magyarok)  iránti bosszút, a népirtást, amelynek ártatlan magyarok tízezrei estek áldozatául….
A második világháború utolsó hónapjaiban, attól a naptól kezdődően, hogy Tito partizán csapatai a Vörös Hadsereg támogatásával kezdték az újra formálódó délszláv állam ellenőrzése alá vonni a Délvidék területeit, súlyos atrocitások érték az ott élő magyarokat: felelőtlen kollektív megkülönböztetéssel kezdődtek, majd nyomban tömegvérengzéssel folytatódtak. A tömeges kivégzések több hónapon át tartottak…A vérengzés áldozatainak számát mindmáig csak becsülni tudjuk, de több tízezerre tehető….
Az 1944-45-ös magyarellenes pogrom csak az egyik legszörnyűbb változata volt annak a le nem írt, de sokszor nyilvánosan is kommunikált tervnek, hogy a magyarokat kitelepítik, vagy bármi más módon is megszüntetik a magyaroknak évezredesnél is régebbi ittlétük, kultúrájuk nyomait…
A  milosevici nemzeti-szocialista rezsim ismét nyíltan folytatta azt, amit a korábbi jugoszláv rendszerek burkoltan: tovább „magyartalanította” a Délvidéket.”
A mai Szerbiában és annak Vajdaság tartományában nem járhatunk úgy, hogy akaratlanul is ne éreznénk ennek a nehéz történelmi múltnak árnyait. Sokfelé eljutottunk. Utitársunk, vezetőnk,  dr. Pastyik László tanár, ujságíró jóvoltából árnyalt képet kaptunk a meglátogatott helyekről. 
Könyvtárak, Gyüjtemények
A társaságunk nagy része könyvtáros volt, természetes hát, hogy a meglátogatott intézmények között több meghatározó könyvtár szerepelt. Többségükkel korábbi szakmai kapcsolatok is voltak, mögöttük személyes munkatársi együttműködések, barátságok. 

Csáth Géza naplójából

Szabadka a vajdasági magyarság egyik legfontosabb központja, különösen azóta, hogy a délszláv háború óta Újvidék szerepe a magyarság számára az erős betelepítések miatt  óhatatlanul csökken. Meglátogattuk a Szabadkai Városi Könyvtárat, ahol kézbe vehettük a kutatói részlegben a könyvtár legféltettebb kincseit. Ősnyomtatványokat, a velencei 1480-as kiadású  velencei Bibliát, az 1493-as Világkrónikát, és belelapoztunk Csáth Géza Naplójába, amelynek érdekes bejegyzései mellett a kifestett rajzai adják különlegességét.
Csáth és Kosztolányi „Szabadka büszkeségei”. Kosztolányi művei is nagy becsben vannak itt, a Heidelbergben 1913-ban németül kiadott Die Magische Laterne című novelláskötetére Thomas Mann küldött gratulációt, amelyet a ritkaságokat bemutató vezetőnő maga olvasott fel.
Szabadka híres látványossága az 1912-ben felavatott Városháza gazdagon díszített impozáns épülete. Aki látta a marosvásárhelyi Kultúra Palotáját, annak ismerősnek tetszik a népi motívumokkal díszített előcsarnok és a  faragásokban, fali díszítésekben magyar szimbólumokat tartalmazó díszterem A magyar címerek mellett a gyönyörű üvegablakok a magyar királyokkal – és persze Mária Teréziával, akitől a város sokat kapott. A bemutató alkalmat adott széleskörű történelmi áttekintésre is. 

A szabadkai városháza - a szerző rajza

A szabadkai Képtár is megérdemli a figyelmet. A város a festészet számára is adott jeles művészeket. Húsvét Lajos a falusi élet képei mellett városképeivel, köztük budai látképével is szerepel, Oláh Sándor a város szülöttéről, Csáthról és Kosztolányiról készített portrékat. Milos Babic a városnak ajándékozott festményeinek külön terme van. 482 alkotása nagy része az aktivizmus szellemét sugározza. Modern festményeit 1934-es Tudományos Világkiállításra készítette.

Újvidék – utunk központja, ahol szálláshelyünk is volt - a Vajdaság Autonóm Tartomány székvárosa Dél-bácskai körzetben helyezkedik el. A Vajdaság lakosságának kb. 20%-a él itt, kicsit kevesebb, mint 200 ezer fő. Soknemzetiségű város, melynek magyar lakossága 2002-ben már csak 6%. 

Heinermann Péter üdvözöl bennünket

Meglátogattuk mindenek előtt az újvidék szerb Matica Könyvtárat (Matica Srbska), amely a belgrádi mellett a második központja a Nemzeti Könyvtárnak. Magyar részlege hagyományosan erős, ennek megfelelően a könyvtár jó kapcsolatokkal rendelkezik a magyar könyvtárakkal. A cserekapcsolatok kiépítése már 1851-ben kezdődött a Kisfaludy Társasággal, majd a Tudományos Akadémiával, KSH-val, stb. Trianon után is felvették a  kapcsolatot – először a szombathelyi múzeummal. Hungarika és magyar-nyelvű kiadványi gyüjteménye így jelentős, a kapcsolatokat az OSZK-val ma is ápolják. 
A könyvtárban és a városban Heinermann Péter könyvtáros vezetett bennünket. Sokoldalú emberként ismertük meg. A Matica Könyvtárban ő a Hungarológiai Tájékoztató  Szolgálat vezetője, aki előadóművészként az Újvidéki Rádióban a „Telepi-Rádió” népszerű Vajdasági Humorfesztiválján lett ismert és népszerű

A Zentán működő új Vajdasági Magyar Művelődési Intézet a helyi magyar kulturális élet központja 2003-ban épült a magyarság adományaiból, a magyar kormány támogatásával.. Vezetője, Hajnal Jenő bemutatta a szép új épületegyüttest, majd végigkísért bennünket zentai útunk minden állomásán: a városházán, a tisza-parti sétán. Csoportunkban volt a Magyar Rádió két munkatársa is, akik rendszeresen adnak hírt a határontúliak helyzetéről. Moskovits János szerkesztő és Lánczí Ágnes mikrofonja jelen volt túránk minden helyszínén. A felvett ismertetőket, élménybeszámolókat az MR1 folyamatosan közvetíti azóta is a Határok nélkül című műsorában.
A nagy multu várostól a zentai csata szép emlékhelyén tett látogatással búcsúztunk el.

Hajnal Jenő a város történetét meséli

Utunk során alkalmunk volt néhány kiállítást is megtekinteni. Meglátogattuk az újvidéki Matica Srbska festmény-kiállítását, valamint az ortodox festmények múzeumát, a szabadkai és az újvidéki képtárat, Temerinben pedig részt vettünk az amatőr művészek kiállításának megnyitóján is. 
Temerin TAKT megnyitása
Szép és családias ünnepi megnyitón vehettünk részt a Temerini Amatőr Képzőművészek Találkozóján (TAKT). A megnyitón a Vajdaság jeles képviselőivel, művészekkel, ismert közéleti személyiségekkel találkozhattunk. Matuska Ferenc, iparművész, a meleghangú megnyitó után megmutatta kiállított műveit. Megismerkedtünk a fiatal generációt képviselő másik szónokkal, Utcai Dávid festővel is, aki büszkén számolt be a kőszegi Szent Imre Missziósház számára elkészített Szent Imre freskójáról.

A kiállítás megnyitóján

Jelen volt a Magyar Rádió ismert helyi tudósítója, Ternovácz István is, aki aztán elkisért bennünket az esti vacsoránkra is, ahol így aztán a régió gondjairól és törekvéseiről első kézből kaptunk bő tájékoztatást. Vacsora előtt még meglátogattuk a temerini Tájházat. Gazdagon berendezett szobájával, konyhájával és gazdasági udvarával hű képet ad a délvidéki népi kultúráról.
Templomok, kolostorok, várak templomok
A túra gazdag lehetőséget kínált a műemlékek, illetve ma is működő kolostorok, templomok megtekintésére is. Több olyan helyen jártunk, amelynek neve mindenki előtt ismerősen cseng a történelmünkből. 

Karlócán renoválják 
a Béke Templomát

Karlócán megtekintettük a karlócai békekötés helyén épült és most újjáépülő Béke Templomát. A karlócai békeszerződést 1699. január 26-án írták alá Karlócán  A béke lezárta az 1683–1697-es, török-osztrák-magyar háborút, a Magyar Királyság területéről kiűzte a törököket. A karlócai békével Magyarország nagy részén megszűnt az oszmán hódoltság, és lehetővé vált az ország területi, politikai és közigazgatási egyesítése.
A karlócai béke, az újonnan feltárt források alapján egyetemes nagyságrendű fejlemény volt, amely fordulatot jelentett nemcsak Magyarország történetében de az európai stabilitásért folyó küzdelemben is. A békekötés helyén lévő – a négy aláírónak külön bejáratot biztosító sátor helyén jellegzetes kör-épületet emeltek, amelynek renoválása most török segítséggel zajlik.

Bács  község, korábban megyeszékhely, érsekségi székhely, ahol több országgyűlést is tartottak. Az Árpád kor óta meglévő település pár ezer fős lakoságának ma már csak 6 %-a magyar, látnivalóban azonban ma is bővelkedik. 

A kolostor udvara

Bács romos vára

A romos Bács vára ma is impozáns. A mohácsi ütközet után 1526-ban török kézre került. Az osztrákok 1677-ben visszafoglalták, tőlük 1704-ben II.Rákóczi Ferenc ostrommal szerezte vissza. A Habsburgok aztán felgyújtották, amint másutt is tudatosan rombolták le a végvárainkat. A vár azóta is romokban hever. Magyar vár-sors.

Bácson meglátogattuk a Nagyboldogasszony ferencesrendi templomot is., amely a legrégibb templomépület egész Bácskában. Több ízben is újjá lett építve, de láthatóak a XIII. században épült falmaradványok még. Régen a templomos lovagok temploma lehetett, a XIII. századtól ferencesrendi templom. Fekete madonna képe híres, szent-képeken is ott szerepel. A történelem során azonban a templom muzulmánokat is szolgált, ma is megvan a falban a muzulmán ima-fülke. Az impozáns méretű templom 35 méteres tornyával messziről látható.
A valaha nagylétszámú kolostorban ma három szerzetes él. A templomot takarító magyar asszony arról mesélt, hogy nincs kivel magyarul beszéljen, a falubeliek kihaltak mellőle.
Több szép ápolt, működő templomot láttunk még, mint a régi, nagy múltú topolyai templomot az újvidéki szép katolikus templomot, valamint az újlaki ferences templomot.

Újvidéken is van vár, amely a város fölé magasodik. Pétervárad megmaradt épen a balkáni háborúban is. Történelmi szerepe igen fontos volt, a török elleni harcban Nándorfehérvár eleste után  a második vonalban Pétervárad lett a déli végvárvonal kulcsa. 1526-ban a török sereg ostromának sokáig állt ellen, de végül a vár török kézre került. A Budáról a török ellen elinduló II. Lajos már nem tudta megállítani a török sereget.  

Lerombolt Duna-híd Újvidéken

Pétervárad ma is működő látogatható vár-együttes. A város fölé magasodó vár falairól jól áttekinthető Újvidék a Duna túlsó partján. Látható a balkáni háborúban az amerikaiak által lebombázott híd, valamint a másik, amit azóta felépítettek. 
A vajdasági magyarok számára oly katasztrófális háború nyomai másutt is jól érzékelhetőek. Újvidék feletti dombra épült a Vajdaságot besugárzó TV-torony, amelyet ugyancsak amerikai repülők lőttek ki. A torony azóta is használhatatlan, nincs rendbearakva. 

Újlakra is elmentünk megnézni az  újlaki ferences kolostort is, mely már Horvátországban van. Átmentünk a schengeni határon, érzékelve, hogy a balkáni viszonyok ma sem egyszerűek.

Kapisztrán a hős -  Zubovic képe

Ez a Szerémség területe, amely most Horvátországhoz tartozik.. Történelmi vármegye ez is, valamikor a Magyar Királyság része volt. A 18. sz.-ban egy bölcs cserével 3 vármegyét adott az ország Fiuméért – meséli vezetőnk, dr.Pastyik László -  hogy legyen kikötője az országnak. Szerém akkor került át Horvátországhoz. 1918-ig a Monarchia része volt, egyházi és igazgatási szempontból is a történelmi Magyarországhoz tartozott. Horvátországtól azonban 1945-ben, amikor az új Jugoszláviában megalakult a mai Vajdaság, akkor Szerémség a Vajdasághoz került. Az új köztársaságok közti átrendezésre jó példa, hogy akkor Milovan Gyilasz, a híres nagy ellenzéki, aki Titonak akkor még hű embere volt, javasolta az átcsoportosítást. A délvidéki 1992-es háború után ezt a területet aztán vissza kellett adnia a horvátoknak. Ennyit a trianoni határok sérthetetlenségéről.

Ujlakon a Kapisztrán kolostort  és a  Kapisztrán templomot látogattuk meg.  Itt minden Kapisztrán Jánosról, a nándorfehérvári hős szerzetesről szól, Kapisztrán János kultusza itt vitathatatlan a magyarok és a horvátok körében. Csontjait is itt helyezték nyugalomra, de aztán elvitték Nagyszőllősre, ahol azok áldozatul estek a reformációnak. Az újlaki templomban azonban üvegkoporsóban fekszik ma is Kapisztrán János.

A kolostor bemutatása

A kolostorban igen gazdag Kapisztránnal kapcsolatos képtár is található. A képek a kolostor folyosóin nyertek elhelyezést. 1830-ból hatalmas térkép mutatja a ferencesek kolostorait a Délvidéken. Horvátországban a 18. század ötvenes éveiben alakultak ki a női rendek. Az apácák a beteggondozásban, óvodai nevelésben dolgoztak és dolgoznak ma is, illetve a plébániákon végeznek szolgálatot. Nekünk tolmácsolással egy Mária Bistricáról, a nagy horvát kegyhelyről származó horvát nővér, aki 1965 óta szerzetes, mesélte el a templom történetét.
A kolostor féltve őrzött régi könyveket őrző könyvtárát is megtekinthette a magyar könyvtáros-csoportunk. A délszláv háború viharai elől a könyveket biztonságosabb helyre telepítették át, majd a stabilizálódás után visszahozták. E különleges helyre Dr. Harmat Károly újvidéki ferences pap ajánlott be minket. Ő az Agape c ujság szerekesztője, ő  alapította Újvidéken az Agape Kiadót.  A nyomda Szegeden van Újvidéken a szerkesztőség. Hitbuzgalmi és teológiai műveket adnak ki. Az atya most a drogosok visszavezetésével foglalkozik a ferencesek megbízásából.  A szerkesztői munkát ezért át is adta most már másnak. Horgos mellett van a Béke Háza. Több, mint 30 emberrel dolgozik itt most.

A ferences templom

A Kapisztrán templom már modern templom, az 1700-as években épült., de reneszánsz kori emlékeket, az Újlaki család ékszerit, tárgyait őrzik a szomszédos múzeumban, a templom keresztelőkútja is eredet. 
1742-ben épült a templom, amelyet Kapisztrán Jánosnak szenteltek. 1868-ban Újlaki Miklós újíttatta fel a templomot. Több száz csodát is számontartanak itt Kapisztrán Jánossal kapcsolatban Az első egy beteg gyermek gyógyulása, aki látni kezdett és teljesen meggyógyult, amikor megcsókolta Kapisztrán szobrát.
Oktavián atya, plébános, gvardián vezet minket végig a szerzetesi épületen. Kapisztrán ferencesrendi szerzetes volt, aki ma is nagy megbecsülésben van itt. Az oltárkép is őt ábrázolja.
Mi most a helyzet? 
A 2003 októberben a Vajdaságban tartott nemzetközi tudományos tanácskozás zárónyilatkozatában szerepel: „A vajdasági magyar pártok feladata, hogy az autonómia-kérdést átléphetetlen küszöbként odategyék a szerb kormány elé”. Csak ennek az ismeretében érthető meg a mai vajdasági magyar politikai élet ellentmondásossága.
Szerbiában 2008 elején volt a köztársasági elnök-választás. A kemény küzdelemben végülis a korábbi kormányfő, az EU csatlakozást programjára tűző demokrata-párti Tadic lett az elnök (50,5 %-al). A győzelemben jelentős szerepe volt a vajdasági magyarok támogatásának, mivel messze az átlagnál magasabb arányban győzött a demokraták jelöltje Vajdaság északi, magyarlakta részein. A magyar eredmény mögött a három vajdasági magyar pártot összefogó Magyar Koalíció létrejötte áll.
2008 májusában – épp a vajdasági túránk idején – zajlott a három szintű (köztársasági, tartományi és önkormányzati) fontos szavazás. Ezúttal azonban a magyar összefogás ellenére elmaradt a várt nagyarányú siker. Ennek okait a temerini Ágoston András fogalmazta meg: „A  vajdasági magyarok tapasztalatból tudják: a szerb hatalom (mindegy, hogy milyen színű a kormány) csak akkor tűri meg a magyarokat, s engedi őket kormányzati felelősséget vállalni, ha a magyar párt elfogadja a bizalmi minimumot, hogy lemond az autonómiáért folytatott küzdelméről….Az alapvető gond az, hogy a Magyar Koalició nem tudta elhitetni a vajdasági magyar szavazókkal, hogy munkahelyeket tud neki teremteni,, vagy meg tudja védeni a zentai magyar kórházat és ezzel egyidejűleg képes eredményesen küzdeni a három párt közös autonómia koncepciójáért is.” 
Mit adott a kirándulás?
A Vajdaságba látogatni nem egyszerű turista utat jelent. Saját történelmünkkel szembesülünk, megismerjük a „határon kívüli” magyarság gondolkodását, tartását és mai helyzetét. Csak az értheti meg a kisebbségi lét és a szétszakított nemzet kérdéskörét, aki személyes élményeket szerzett a helyszínen, mint mi most a Vajdaságban. Nekem is rányitotta a szemem a szomszédos országban zajló eseményekre. 

A vajdasági túránk weblapja
http://web.interware.hu/tolnaigy/index.html

Ennek hatására készítettem el egy weblapot, amelyen a Vajdaságban tett látogatásunk képei mellett a legfontosabb – eddig ott is, nálunk is elhallgatott  - történelmi tényeket és a zajló politikai küzdelmek magyarázatát is közreadom. Akit további részletek érdekelnek, látogasson el a weblapra.

Utunk a szakmai kapcsolatok jelentőségét is érzékeltette mindannyiunk számára. Az OSZK és a Vajdasági partnere az Újvidéki Matica Könyvtár között már több területen is van már évtizedes együttműködés. Nagy Zoltán (OSZK) és Heltai János (Miskolci Egyetem) heteken keresztül kutatott és gyűjtött régi egyházi kiadású nyomtatványokat az újlaki  ferences kolostorban, amelyek így bekerülhettek az RMK (Régi Magyar Könyvtár) pótköteteibe, amely az RMNY (Régi Magyarországi Nyomtatványok) néven ismert. A személyes kapcsolatok ma is élnek, Magyarországról is vittünk könyveket a meglátogatott könyvtáraknak. Az ajtók megnyíltak előttünk, a beszélgetések messze túlmutattak a formális kapcsolaton. 
A könyvtárak nincsenek könnyű helyzetben egyik országban sem. Ezek a kapcsolatok azonban a mindennapi helytállásban segítenek bennünket, segítik a határon túliakat. Segítenek, hogy megőrízzük hitünket a hivatásunkban.

Tolnai György
2008.07.15.